Un any més, la Constitució Espanyola serà objecte d’exaltació i defensa fanàtica per part d’aquells que es resisteixen a respondre a les demandes nacionals dels nostres pobles. Han passat 43 anys d’ençà d’un referèndum constitucional, condicionat per la transició imposada per l’estructura fàctica -herència del franquisme- i amb la monarquia borbònica al capdavant.
Una Constitució que va deixar tancats els drets dels nostres pobles, com s’expressa en les mateixes línies del seu text, que negava la realitat plurinacional i els consegüents drets nacionals de les nostres nacions respectives. Una Constitució que ha estat font d’enfrontaments i de patiment al llarg d’aquestes dècades.
Temps enrere, les constitucions tenien un objectiu fonamental: protegir els drets civils i polítics de la ciutadania. Espanya també n’ha estat l’excepció, en aquest sentit. El famós “todo atado y bien atado”, ho diu absolutament tot: els nostres drets com a nacions estan lligats de mans i peus.
En el marc d’aquesta Constitució va sorgir un model autonòmic de descentralització. Aquest model no tan sols està esgotat, i en molts aspectes incomplert, sinó que, a més, ha experimentat nombroses laminacions unilaterals per part de l’acció legislativa del Congrés dels Diputats (LOAPA, acció de lleis orgàniques...) i per la permanent intervenció invasora d’un Tribunal Constitucional convertit en un instrument de recentralització de l’Estat.
A més de tot això, ens trobem davant una Constitució amb un evident dèficit de legitimitat. La majoria de la població actual a les nostres nacions i a l’estat espanyol no ha tingut l’oportunitat d’opinar sobre qüestions cabdals que formen part del contingut, com ara la monarquia, el model territorial, els drets socials...
Per tant, es tracta d’una Constitució esgotada, deslegitimada i convertida en factor condicionant i determinant de les nostres aspiracions democràtiques. Creiem que ha arribat l’hora d’afrontar canvis estructurals. És més, malgrat els discursos i les posicions immobilistes, el mateix estat espanyol és conscient de la fi del cicle constitucional i de la necessitat de reformes.
Assistim, doncs, a una clara confrontació entre dues tendències contraposades. D’una banda, la d’aquells que pretenen tancar aquest cicle amb una nova operació de maquillatge, amb una aparença oberta o progressista, però sense tocar, en cap cas, els fonaments d’aquesta Constitució. I, d’altra banda, els que plantegen una involució centralitzadora i antidemocràtica i que, al cap i a la fi, pretenen tornar a l’època anterior al 78 i, fins i tot, d’abans del 75.
Aquestes són les seves intencions, però les nostres nacions també han d’aixecar la veu. El debat sobre la qüestió territorial hi serà present, i hem d’estar a punt per defensar conjuntament la nostra posició. Al llarg d’aquests més de 40 anys, el món ha estat testimoni de canvis profunds, i ja es pot preveure que durant la dècada vinent veurem transformacions disruptives. Aquestes transformacions mostraran, encara més, la necessitat d’uns instruments i d’una capacitat de decisió per afrontar els reptes que, com a nacions i com a ciutadania, se’ns presenten.
Per tot això, els signants d’aquesta Declaració volem reafirmar que:
La consellera Noemí García es converteix en la portaveu del grup menorquinista al Consell Insular
El partit menorquinista denuncia la manca d'iniciativa del PP al Consell Insular, que mentre critica la feina dels dos darrers mandats no fa altra cosa que continuar projectes començats per l'anterior equip de govern